Kan jag få se på ert pass?
Ert pass.
Ja, nu är vi här.
Mor? Nu är jag här med Astrid Ericsson.
Marie.
Hade du en bra resa?
Det är Esse. Mitt andra svenska fosterbarn. - Kan du inte ta honom?
Du är inte min första svenska flicka.
Kom. Så ska jag visa dig var du ska bo.
Lägg dig lite. Det behöver du helt säkert.
Har du svullna ben?
Får jag bara känna och se om barnet har vänt sig rätt?
Jag tar bara upp här.
Ja. Där ligger huvudet.
Känn.
Uh! Jösses.
Där är ett litet knä. Det är en livlig liten människa.
Och andas ut. Andas ut.
Och lägg tillbaka huvudet. Kom. Så där. Bra.
Nästa gång håller du inne luften.
Ja, det är bra. Ja, mer, mer. Bra. Allt vad du kan.
Håll luften inne. Och prova igen. Kom.
Vi kan se huvudet nu. Och krysta till nu, kom igen.
Och andas, andas, andas.
Då tar vi en paus. Ja, det är bra. Det är så fint.
När jag säger till ska du andas. Då ska du flämta.
Det kommer nu. Det kommer nu. Igen.
Ta i. Håll andan. Kom. Ja.
Andas ut, andas ut. Så.
Så är han där. Så är han född.
- Så kom han ut. - Det är så fint. Ja.
Det är en fin pojke. Ja.
Så.
Så där. Så ska du se.
Där kan du se.
Där är han.
Så.
Så. Om du håller den här. Så där.
Det kan göra riktigt ont den närmaste veckan.
Men du får inte mjölka ut. Då fortsätter du göra mjölk.
Ja.
Kom. Du måste hinna med ditt tåg, Astrid.
Så. Du klarar det. Kom igen.
Han ligger så fint där borta. Här är han.
Du får gärna ta upp honom.
Det var bra att du kom. Det är det inte så många som gör.
Är du hungrig igen, Lassemand?
Han ska bara ha en ren blöja.
Ja, det är skruven utan ände.
Nej... nej. Se här.
Så där ja. Ja, det hjälpte humöret, va?
När vi kommer hem ger vi honom lite talk i rumpan. Den är lite röd.
Tiden går, Astrid.
Nej. Tråkigt att det inte går mer.
Han är glad. Han kan stanna här så länge det behövs.
- Ja. Säg hej till Lassemamma. - Nej.
Nej.
Berätta vad Esse och du gjorde i morse.
Nej, självklart inte.
Kom, Lasse. Du ska säga hej då till Lassemamma. Kom nu.
Hej då.
Bara de röda, inte sant?
Bara de som är allra mest röda.
Titta på mina, mor!
Vad fina de är.
Han hör ju att Carl kallar mig "mor".
Esse kallar mig också "mor". Men vi pratar mycket om Lassemamma.
Nej, det är bäst om vi säger det tillsammans.
Förklarar för honom att nu ska han bo hos dig.
Vi säger att du har hittat ett ställe där han också kan vara.
Han vet ju att du är hans mor.
Jag vill till min mor.
Kom, Esse. Ni ska in och nattas.
Ni ska tvättas, sen nattar jag Esse och Lassemamma nattar Lasse.
Nej.
- Kom. - Nej.
Jo, kom nu. Hon är här i dag.
Nej!
Lasse. Gå nu in till Lassemamma.
Du ska natta mig, mor.
Det har varit en lång dag. Han är trött. Jag nattar honom.
Carl? Tar du Esse? - Kan du säga god natt till Lassemamma?
God natt, Lassemamma.
Jag vill sova med dig, mor.
Du är hans mor.
Du har fött honom. Du är hans mor. Jag har bara tagit hand om honom.
Mor?
Mor!
Lasse, säg nu ordentligt farväl till Lassemamma.
Jag kan inte ta hand om honom mer.
Du måste vara hans mor.
Det klarar du.
Barn ska bara ha kärlek.
Massor av kärlek. Och det har du.
Jo.
Du kan visst. Lassemamma.
Du kan visst.
Jag förstår inte vad du säger.
Jag saknar min mor.
Jag vill hem till min mor.
Jag tycker inte om det.
Du talar konstigt.
Nej.
Nej, det är du inte.
Jag kan inte sova.
Får jag komma över till dig?
Vad hände det sen i historien?